Apkallu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Blessing_genie_Dur_Sharrukin.jpg/250px-Blessing_genie_Dur_Sharrukin.jpg)
Az apkalluk (sumer abgal) a mezopotámiai mitológia „hét bölcse”, természetfölötti lények, áldó és védő szellemek voltak. Szobrocskáikat a padló alá temették, hogy megvédjék a házak és paloták lakóit a gonosztól. A szó a sumer abgal („nagy öreg”) kifejezésből ered. A nevek sumer eredetűek, majd akkád közvetítéssel még a görögök is idézték őket, így például Abüdénosz.
A hét bölcs
- Adapa (Eridu mitikus királya) vagy U’an (változóan a különböző listákban)
- Uandugga
- Enmeduga
- Enmegalanna – a sumer királylista szerint Bad Tibira vízözön előtti királya
- Enmebuluga
- Anenlilda
- Utuabzu
Ábrázolásuk
Ábrázolásuk általában szárnyas emberi alak – lehetett négy szárnyuk is – , fejükön esetleg az isteni szférát jelző szarvkoronával, de emberi alak helyett lehetett sasfejük, vagy haltestük (sellő) és kezükben különféle tárgyakat, vödröket, növényeket, tobozokat, állatokat tarthattak.
Források
- Roaf, Michael. A mezopotámiai világ atlasza (magyar nyelven). Budapest: Helikon – Magyar Könyvklub (1998). ISBN 963 208 507 8
- Komoróczy Géza. A šumer irodalmi hagyomány – Tanulmánygyűjtemény (magyar nyelven). Budapest: Magvető Könyvkiadó (1979). ISBN 963-270-985-3 , 592–593. old.